Микеланджело Буонароти
Боли от нея, ала пак е мила…

Превод от италиански: Драгомир Петров, 1970

chitanka.info

Боли от нея, ала пак е мила…[0]

Боли от нея, ала пак е мила

онази мисъл, що в ума възвръща

изтекли дни и с укор, и с могъща

тъга, че път към тях не се разстила.

Тя мила е, че пред смъртта разкрила

е на благата краткостта присъща,

но скръбна е, че милост вездесъща

се чака трудно в старост тъй грешила.

Аз помня, Боже, думата ти свята,

но все пак мисля си не е ли смело

да чакаш Любовта без покаяние.

Но сетне вниквам в твойта кръв пролята;

щом зарад нас бе в тръни твойто чело,

без мярка ще е твойто състрадание.

[0] С този сонет — драматичен, пълен с искрено страдание и дълбока вяра, започва поредица от стихотворения, с които поетът се подготвя за смъртта и които биват прекъснати от смъртта. По сила и дълбочина те се нареждат до най-хубавото в поезията на Микеланджело, съперничейки на сонетите за нощта и огъня. Нашето факсимиле показва един лист с ръкопис на сонета и откъси от други творби. — Б.пр. ↑

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.